Fletcher Norton, primul baron Grantley | |
![]() | |
Date personale | |
---|---|
Născut | [1][2][3] ![]() |
Decedat | (72 de ani)[1][3] ![]() |
Părinți | Thomas Norton[*][4] Elizabeth Serjeantson[*][4] ![]() |
Căsătorit cu | Grace Chapple[*] (din )[5] ![]() |
Copii | William Norton, 2nd Baron Grantley[*] Fletcher Norton[*][5] Chapple Norton[*][4][5] Edward Norton[*][4] Grace Norton[*][4][5] ![]() |
Ocupație | politician ![]() |
Limbi vorbite | limba engleză ![]() |
Activitate | |
Alma mater | St John's College[*] ![]() |
Partid politic | Whig[*] ![]() |
Premii | Membru al Societății Regale[*] Knight Bachelor[*] ![]() |
Modifică date / text ![]() |
Fletcher Norton, primul baron Grantley, PC (n. [1][2][3] – d. [1][3]) a fost un avocat și politician englez, membru al Camerei Comunelor între 1756 și 1782, când a fost ridicat la noblețe ca baron Grantley.
Norton a fost fiul cel mare al lui Thomas Norton din Grantley, Yorkshire. A fost educat la St John's College, Cambridge și Middle Temple, fiind admis în barou în 1739.[6] După o perioadă de inactivitate, el și-a înființat un birou profitabil de avocatură, devenind consilier al regelui în 1754, iar mai târziu procuror general al palatinei comitatului Lancaster.[7]
Împreună cu tatăl său a comandat construirea, la mijlocul anilor 1700, a Grantley Hall, lângă Ripon, în North Yorkshire.
În 1756, Norton a fost ales membru al Parlamentului pentru Appleby ; el a reprezentat Wigan din 1761 până în 1768 și a fost numit procuror general pentru Anglia și numit cavaler în 1762. El a luat parte la procedurile împotriva lui John Wilkes și, odată devenit procuror general pentru Anglia și Țara Galilor în 1763, l-a urmărit penal pe William Byron, al 5-lea baron Byron, pentru uciderea lui William Chaworth. Cu toate acestea, el și-a pierdut funcția când marchizul de Rockingham a venit la putere în iulie 1765.[8] [7]
În 1769, ca membru al Parlamentului reprezentând Guildford, Norton a devenit consilier privat și judecător șef în Eyre în zonele împădurite la sud de Trent, iar în 1770 a fost ales Președinte al Camerei Comunelor. În 1777, când a prezentat regelui proiectul de lege pentru creșterea listei civile, el i-a spus lui George al III-lea că „parlamentul nu numai că a acordat Majestății Voastre o mare rezervă de prezent, ci și un venit suplimentar foarte mare; mai mare decât vă puteți imagina; mai mare decât cele mai mari cheltuieli a majestății tale”. Acest discurs a stârnit atenția generală și a provocat o oarecare iritare; dar Președintele a fost susținut de Charles James Fox și de orașul Londra și a primit mulțumirile Camerei Comunelor.[8][7]
Regele nu a uitat această adresare directă și, după alegerile generale din 1780, prim-ministrul, Lord North, și adepții săi au refuzat să susțină realegerea Președintelui în funcție, susținând că sănătatea lui nu îi mai permitea să își îndeplinească îndatoririle, lucru care i-a adus înfrângerea în urma votului.[8] În 1782, a fost numit baron Grantley din Markenfield în comitatul York.[7]
A fost ales membru al Societății Regale în 1776.[9]